Snart sommar, och mordet på Maria och Johannes Lövgren är ouppklarat.
Nästan sommar...
Vi satte i alla fall dit Bergman för flyktingmordet, och fick honom dömd.
Sommar. Snart är det semester.
Vad ska man med semester till, när man inte har nån att fira den med?
Det är Linda. Jag är inte hemma, men du kan lämna ett meddelande.
Det är Mona, som inte kan ta telefonen just nu.
Tala in namn och telefonnummer så ringer jag upp så fort jag kan.
Det var exmaken igen. Det var inget speciellt.
Jag ville prata lite om vår dotter. Jag har lite dåligt samvete.
Men jag ringer igen. Ha det bra. Hej.
–Är vi inte fler? –Semestertid. Peters har slutat.
Han fick tjänsten i Malmö. Men vi får en annan i stället för honom.
Själv går jag på semester på onsdag.
Där har vi vår nye kollega. Janis Bloomis, med två o.
–Var kommer du ifrån? –Lettland. Mina föräldrar, alltså.
I Malmö kallas han Blomman. – Och du vill syssla med riktigt polisarbete?
Då har du kommit rätt. Här pågår en hel del.
–Ebba, jag går hem till Rydberg. –Har du biltelefonen med dig?
Ät inga hamburgare!
Om jag inte hade fått röra mig, hade de knappast skickat hem mig.
Hur mår du?
För jävligt.
–Hur går det med utredningen? –Knappt styrfart.
–Man är tvungen att prioritera. –Nya stölder går före gamla mord.
Martinsson lyckades lokalisera den oäkta sonen.
Han är född i Karlshamn. Mamman flyttade till Kristianstad sen.
Hon talade aldrig om för sin son vem hans far var.
Så han visste inte om förmögenheten och har alltså inget motiv.
Nä. Just det.
–Och så var han väl inte utlänning? –Nej, det är klart.
Tänk så mycket onödigt jobb vi gör för att vi inte vill se sanningen.
–Alla vägar måste ju prövas. –Inte de som inte leder till målet.
Även om fru Lövgrens sista ord var "utländsk", betyder inte det...
Inte vad då?
Hon kan ha menat utsocknes, från en annan landsända...
Vad fru Lövgren MENADE kan vi inte veta. Men vad hon SA, det vet vi.
Gå på det, då!
–Förlåt! Får man titta? –Nej.
–Hej! –Det var ett tag sen.
Jag tänkte bara kolla om allt var lugnt.
Mycket lugnt. I alla fall inget som behöver komma till polisens kännedom.
Det är fint här.
Vi har en gammal utredning som du kanske hört talas om.
Dubbelmord på två pensionärer i Lenarp.
Det verkar som om det är utlänningar som varit i farten.
–Och de skulle vara härifrån? –Nånstans måste man ju börja.
Ni kanske har några journaler, så man kan kolla alibin.
Det här är inget fängelse! Även om vissa önskar att det vore det.
–Då måste vi höra dem. –Hur länge sen begicks morden?
Ingen som är här nu har varit längre än tre månader.
–Var är de nu då? –De flyttas runt.
–Ses vi nån gång? –Om vi vill det, så gör vi det.
Finns det statistik på afrikanska killar och svenska tjejer?
–Hur då? –Blir de lyckliga när de gifter sig?
De har väl lika stor chans som alla andra.
–Men kulturkrockarna, då? –Är det din dotter?
Hon har träffat en kille från Kenya. Han läser medicin i Lund.
–Det låter väl stabilt och bra. –Mm...
–Men han är neger? –Tänk om man är rasist i alla fall!
Det blir nog bra, när du vant dig vid tanken.
–Gillar du opera? –Jag är inte expert, men lyssnar.
De kör La Boheme på Det Kongelige. Jag kan få biljetter. Hur låter det?
–Som en utflykt. –Utflykter måste planeras.
–Gillar du förkolnade lammkotletter? –En av mina favoriter.
–Det är sommar ju! –Inte riktigt.
–Ny kostym? –Prata inte om det!
Jag köpte den. Det måste vara 30 år sen han köpte något senast.
Ska du inte lugna dig med det där? Jag tror Kristina vill äta först.
Kvinnor vill så förbannat mycket.
–Stannar du och äter med oss? –Plikten kallar.
TELEFONSIGNAL
Hej då. – Wallander.
–Hej, pappa. –Linda? Har det hänt något?
–Jag tänkte bara höra av mig. –Vad glad jag blir!
–Har du det bra? –I stort sett. Du själv?
I stort sett.
Jag är hos farfar. Han har kommit hem från sjukhuset.
Hälsa honom. Ge honom en stor kram.
Om jag ger honom en kram åker jag på en propp!
Hälsa bara då! Nu måste jag dra. Puss och kram.
Du, jag kanske inte verkade så tacksam för operabiljetterna–
–men jag tyckte att det var riktigt bra. Hej.
–Smakar det? –De är aningen för lite förkolnade.
Jag har tänkt på en sak. Hur jobbar ni poliser?
När ni misstänker någon, som de där två, han med äpplena och den andra...
–Bergman och Ström. –Hur visste du att det var de?
Det var bara en känsla. Sånt man övar upp under åren.
Räcker dina känslor bara till för att fånga bovar?
Hur menar du?
Ingenting. Jag bara flirtar.
Så här roligt har inte jag haft på länge.
Vad blir det till dessert?
Ett dopp.
Vänta för fan, det är skitkallt!
–Ska inte du ha nån dessert? –Nej tack, jag bantar.
–Hur är det? –Skitkallt.
–Tusen danska kronor. –Jag känner igen dig.
–Tänk att ni inte löst fallet än. –Det är hemskt. Vi bara slöar.
Varsågod.
–Britta-Lena Bodén, finns hon här? –Hon har semester.
–Vet du var? –Hos föräldrarna i Simrishamn.
Pappan har en bensinstation där.
–Jag söker Britta-Lena Bodén. –Hon är på nakenstranden.
–Nakenstranden? –Sandhammaren. Bortanför sjömärket.
Tack.
Vad kan jag göra åt det nu? Jag sitter ju på kontoret!
Britta-Lena!
Tänk tillbaka till den dagen när Lövgren gjorde sitt stora bankuttag.
–Fanns det mer folk i banken? –Ja, det var helt fullt.
–Vid din kassa också? –Nej, där var det bara han.
Han fick sina pengar, och dem stoppade han i...
...en brun läderportfölj, va? Var det fortfarande tomt hos dig då?
Det kom två killar precis efter Lövgren.
–Vad hände då? –De skulle växla pengar. Dollar.
Rätt mycket. 700 dollar.
–Kände du igen dem? –Nej.
–De var utlänningar, va? –Hur visste du det?
–Du får avbryta semestern ett tag. –Vi ska åka till Bornholm i morgon!
Kanske i övermorgon.
–Måste det vara riktiga pengar? –Ja. Vi ska göra det exakt rätt.
Hansson, du är Johannes Lövgren. Ni är de båda utlänningarna.
Säg till om det händer något du inte tänkt på. – Lövgren får sina pengar.
–Vad gör han med dem? –Han stoppar dem i sin portfölj.
–Finns det nån portfölj? –Jag har en gammal.
Hans portfölj hade spännen här och var trasig uppe vid handtaget.
Det går bra ändå.
Han går. Utlänningarna kommer fram till kassan.
Nej, de stod här redan. Och han glömde sitt kvitto!
Lövgren stoppar ner pengarna, går, utlänningarna kommer fram...
Och då ropar jag: "Hallå, kvittot!"
Stopp!
Lövgren har stoppat ner pengarna. Han glömmer kvittot, går mot dörren.
Hallå! Kvittot!
–Stopp. Kan du läsa vad det står? –Ja.
–Nej, inte utan glasögon. –Så gick det till.
–Kan jag åka till Bornholm nu? –Ja. Jag åker till Köpenhamn.
Skål!
Det var underbart! Jag lipade som en sill.
Musiken gör att man tror på det. Man känner med Mimi och Rodolphe.
–De borde ha fått varann! –Det hade blivit lite för "dolce".
–Jag tycker det...ändå. –Ja, vem tycker inte det.
En gång skulle de sätta upp Boheme i Livorno...
–Hur mår du? –Bra. Och du?
Jag har aldrig mått bättre. Det känns som om jag hade semester.
–Vad glad jag är att du kom med! –Jag tänkte säga nej först.
Jag tyckte inte jag kände dig. Men jag är glad att jag följde med.
Det var väldigt lyxigt att min handväska fick eget rum!
Annehem, norr om Lund.
Allt är likadant, utom att de lever tack vare att deras son kom hem.
–Samma typer som i Lenarp alltså? –Det verkar så. Allting stämmer.
Knopen... Det var en speciell knop de band fru Lövgren med.
De här offren gjorde också ett stort bankuttag samma dag.
Interpol är inkopplat, men var ska man leta?
De hittar ingen överensstämmelse med tidigare brott.
–Har Lundapolisen kommit nån vart? –Inte en millimeter.
–Hjälpen måste komma från Interpol. –Deras degar brukar jäsa långsamt.
Det var en vacker bild! Vi får avvakta och se vad som händer.
Förlåt! Det är viktigt. Kurt, telefon på ditt rum. Från banken.
Wallander.
–De är här nu. På Föreningsbanken. –Vi kommer!
Nej, de hann i väg.
De misstänkte inget? Följde ingen efter och såg vart de tog vägen?
Jag var alldeles för chockad. Men jag hann trycka på larmknappen.
Vi har dem på video.
–Nu måste vi hitta dem snabbt. –De ser inte så utländska ut.
Vi ska nog utgå från att det rör sig om två mycket farliga personer.
Glöm inte det.
Britta-Lena har lyssnat på språkprov. Det kan vara ett slaviskt språk.
Förstora ett par porträttbilder, och kopiera videofilmen.
Varenda östeuropé ska kollas–
–men det kommer att uppfattas som diskriminering, så ta det nätt!
Om du visste hur många det är som drar runt utan uppehållstillstånd!
De bor hos varann, byter namn med varann, förfalskar papper...
Du kan bo ett helt liv i Sverige utan att nån frågar efter dig.
Så är det.
När de söker jobb måste de väl visa sina papper?
Om du får tag i billig arbetskraft, skulle du fråga efter papper då?
Det finns ingenting som heter "en mördares ansikte".
Man får för sig att en profil, ett hårfäste, ett skelande öga säger nåt.
Men det stämmer aldrig.
–Hur har du tänkt hitta dem? –Jag vet inte.
Ett tag tänkte jag att de var på genomresa, turister eller så–
–men efter rånförsöket i Annehem...
En asylsökande, en flykting...
Invandrare som är här illegalt eller legalt...
–Har du efterlyst dem? –Inte officiellt.
Risken är att de går under jorden.
Kan jag ta lite mer?
Bilderna har distribuerats till landets alla flyktingförläggningar.
De väntar ett halvår, och dyker upp igen på samma lilla bank. Varför?
Det har gått bra en gång. De hoppas att det ska gå bra igen.
–Var fan ska man börja? –Du kommer säkert på något.
När blev du optimist?
Har invandrarverket koll på vilka som släpps in här i landet?
Hur menar du?
Vet man vilka som är flyktingar och vilka som är lycksökare?
–Vad är skillnaden? –Flyktingar har politiska skäl.
–Lycksökare, de... –...vill utnyttja bidragen?
Bli inte arg, jag försöker greppa bilden.
Jag ska hålla mig lugn. Men jag känner igen resonemanget–
–efter samtal med "hederliga skattebetalare".
–Hur var en lycksökare, då? –Jag hann aldrig säga det.
–Det är såna som vill tjäna pengar. –Det vill flyktingarna också.
När de efter en tid kan skaffa sig ett städjobb eller så.
Var inte så korttänkt. Om nån inte kan försörja sig hemma–
–är det väl legitimt och ärligt att flytta nånstans där det finns jobb?
Men vi släpper in en massa kriminella också.
Och enda sättet att stoppa det, är att stoppa all invandring?
Att sätta upp en granskogsridå runt gränsen?
Jag tror inte på det. Hellre då att det slipper igenom några kriminella.
Dem fångar ju du till slut.
–Det här börjar bli svårt. –Ska vi gå innan vi skämmer ut oss?
Lite kan vi väl...
TELEFONSIGNAL
Ja, det är Wallander. Va?
Ja, ja... Bra. Modin? Bra.
Napp! Flyktingföreståndaren i Skurup har upplysningar.
Lothar Kraftzcyk, jugoslavisk medborgare, sökte politisk asyl.
–Han tillhör en etnisk minoritet. –Gör inte alla det där?
Andreas Haas, också jugoslav.
De fanns här till midsommar, sen fördes de över till Malmö.
Bra bilder. Kan jag ta med dem?
Och fotona föreställer de båda? Finns det nåt mer att berätta?
Inte mycket. De höll sig mest för sig själva.
Livet på en flyktingförläggning är nervpåfrestande.
De spelade schack, dag ut och dag in.
–Hade de pengar? –Tror jag inte.
–Något mer? –Jag vet inte...
Det här är en liten förläggning. Ingen personal bor här på nätterna.
Vissa dagar är det också obemannat så när som på kokerskan.
Vi brukar ha en bil stående utanför. Nycklarna är inlåsta på kontoret.
Ibland fick jag en känsla av att bilen varit använd–
–att någon tagit nycklarna och lånat den.
–Och du misstänkte de här båda? –Ja, men det var en känsla bara.
Vissa dagar var det tomt... Hur var det den 27 februari?
Då skulle vi ordna fram provisoriska förläggningar. Krismöte i Malmö.
Ingen var alltså här?
Kokerskan kan ha missat att bilen var borta.
Och ingen flykting skvallrade?
De är rädda för mig, för myndigheter, för repressalier, för varann.
Ring Malmöpolisen och säg att jag kommer.
Haas och Kraftzcyk, schackspelarna... De bor här, men de är här inte nu.
–Va? Var fan är de då? –Ingen aning. De har rymt.
–Det händer rätt ofta faktiskt. –De är ju asylsökande.
–Vad gör ni då? –Rapporterar det.
Polisen får väl leta reda på dem.
Tänk om vi aldrig hittar dem. De kan ha stuckit utomlands.
Du får trösta dig med att du har listat ut sanningen.
Vi borde kolla upp varenda tänkbar arbetsgivare.
De kan vara egna företagare också. Försäljare t.ex.
De har köpt upp ett parti skosnören eller T-shirts, och kursar dem.
På gator och marknader.
Jag tycker om att du är så stor!
–Storleken har ju ingen betydelse? –Jag talar om dig. Hela dig.
Ska hela jag och hela du äta middag på krogen, eller grilla vid stugan?
Du stora "grilla-ledare"!
DÖRRKLOCKAN
Vem fan är det så här dags?
Ligg kvar.
–Hej! Har det hänt nåt? –Jag kommer bara för att hälsa på.
Om jag inte kommer och stör?
Du kan aldrig störa mig. Det här är Eva. Hallå!
–Hej. –Linda.
Jag åker ut och kollar lite svart arbetskraft.
Jordgubbarna är mogna så jag börjar väl där.
Är det allvarligt? Med Eva?
–Jag tror det. –Jag är glad för din skull.
–Jag trodde du var evig ungkarl. –Det trodde jag nästan själv.
–Hur är det med Jomo då? –Jo, det är... Hur så?
Jag undrade om det var allvar i ditt fall också.
"Skulle ni vilja att er dotter gifte sig med en neger?"
–Jag menade inte så. –Är du säker på det?
–Ja, jag hoppas det. –Du är ärlig i alla fall.
Jo, det är allvarligt.
–Hur är det med farfar? –Han klarar sig hyggligt.
–Han målar som vanligt. –Varannan med tjäder, varannan utan.
Jag kanske kan äta middag med honom?
Då blir han glad. Jag kan sätta av dig där efter den här rundan.
Jag har hittat en algerisk rörläggare, två kurdiska murare–
–och en samling polska diversearbetare.
De har samma lön som sommararbetande skolungdomar, och ingen försäkring.
–Hur går det om det sker en olycka? –Det är för jävligt!
Mina jordgubbsspaningar har inte heller gett något resultat.
Ska vi inte göra nåt åt dem som stjäl våra jobb? Min grabb går arbetslös.
Om han vill jobba som diskare eller jordgubbsplockare kan jag greja det.
–Det är inget att skämta om. –Det var inget skämt.
Marknaden i Kivik, börjar inte den i morgon? Tänk om...
–De kan ju vara där. –Jo...
Marknaden i Kivik börjar i morgon. Sen har vi Sjöbo, Tomelilla...
–Det här är ett gammalt vykort. –Sjöbo är väl hästmarknad?
–Vad är det med det? –Är de hästhandlare?
–Den i Degeberga slutar idag. –Den hinner vi inte.
Sen är det Åhus, och sen flyttar man till Blekinge. Sölvesborg...
–Vänta lite. Var är Hansson? –Semester.
–Alltså: Kivik, Sjöbo... –Sjöbo är väl klockan 4 på morgonen?
Morgonstund har guld i mun. Du tar Sjöbo, Svedberg.
Du och Norén, om det krävs. Jag och Blomman tar Kivik i morgon.
–Vad gör vi om de är där? –Vi tar dem.
Om vi nu hinner fram innan det är slut.
–Vill du gå in? –Nej, jag var där i fjol.
Ett fläskberg strippade på nolltid medan publiken brölade.
–Var det fullsatt? –Nej, det var jag och tre till.
Ska vi jobba lite?
–Hur kan det vara så billigt? –Stöldgods antagligen.
Polisen! Släpp vapnet!
Polisen! Ur vägen!
–Vi tog dem! –Ja, vi gjorde visst det.
–Menar du att du flyttar till Kenya? –Det vet jag inte än.
Antingen stannar han här, eller så åker han hem, och då följer jag med–
–om vi fortfarande är tillsammans.
–Jag fick farfars rock. –Är det nåt mer du vill veta?
Jag ska inte fråga mer. Fäder är nog ovanligt nyfikna av sig.
–Speciellt om de är poliser. –Kan jag ha den här?
–Vi gjorde många fel. –Du är en bra polis, Kurt.
Jag har aldrig sagt det, men jag tycker du är en mycket bra polis.
Jag gjorde många fel.
Du drev på, du gav dig inte.
Du låste dig inte vid förutfattade meningar...särskilt mycket.
Du ville ha tag i mördarna, och fick det också. Det är det viktiga.
Fick du nånsin veta vem som hade gett Lövgrens häst foder?
Mördarna – av misstag.
De kastade dit höet när de letade efter pengarna.
BUSVISSLING
–Du kanske måste gå? –Ja.
Du, Kurt... En flicka som kan vissla så, är en bra flicka.
–Hur känns det? –Just nu har jag inga smärtor.
–Men de kommer tillbaka. –Jag tittar in i morgon.
SVT Programtextning